What.Dreams.May.Come.1998.720p.HDDVD.x264-hV
4.37GB; x264-4866kbps 1280x528 23.976fps AC3-5.1-640kbps titr.UK(UTF-8)
Când eram tânăr, am cunoscut o fată frumoasă pe un lac.
Scuzați, scuzați!
Puteti să-mi spuneți unde este Elveția?
- Nu înțeleg. - Nu înțelegi... unde e Elveția?
Elveția?
Elveția... da.
Bine. Ești american?
Ca și tine.
Mergi pe direcția aceea până miroase a bani sau până calci pe ciocolată.
Foarte bine. Mulțumesc.
Atenție la cap.
- Ești bine? - Sunt bine.
"What Dreams May Come" (Dincolo de vise) fantezie-romance, SUA, 1998,
Pot să mă așez aici?
De fapt nu.
Acum doi ani...
am rezervat această zonă.
Dar dacă te rog?
Aș putea face o excepție.
Ai grijă.
Ai găsit Elveția?
Da.
Am adjudecat-o pentru Missouri. Mi-am înfipt steagul
și am vândut mărgele localnicilor.
Aveau sandvișuri acolo. Ți-am adus și ție câteva.
Sunt Annie...
Collins.
Bineînțeles, fata care a descoperit Elveția. Am citit în ziare despre ea.
Sunt Chris Nielsen.
De unde ai știut că sunt aici?
N-am știut.
- Trebuie să mănânci ceva. - Nu, pot să mănânc la școală.
Da, știu eu cum vei mânca.
Trebuie să mă alimentez. Am un meci.
Și un test la matematică.
Da, m-am pregătit. Totul e bine.
Mamă, dacă vii să mă iei,
nu va trebui să aștept o grămadă la meciul lui plicticos.
Îmi pare rău, am o întâlnire.
Îi voi spune lui Angie să vină să te ia
înainte să îl ia pe fratele tău.
O să îi dau mașina.
- Voi veni să te văd mâine la cor. - Credeam că nu poți.
Voi face tot posibilul.
Nu vreau să îl pierd!
Întârziem, copii. Mă duc să aduc mașina.
- Să faci bine, da? - Da.
Vă iubesc.
Vrei micul lui dejun?
Mama ți-a pus chestii sănătoase aici. Să nu le schimbi pe chipsuri sau prăjituri.
Știu.
A fost ultima dată când Annie și cu mine i-am mai văzut în viață.
Când moartea ia viața copiilor noștri,
rămânem cu prea multe întrebări.
Cum să dăm sens
sentimentelor cu care rămânem?
Evangelia după Luca și chiar prima Epistolă către Corinteni ne vorbesc despre,
paradisul extraordinar care ne așteaptă.
PATRU ANI MAI TÂRZIU
Norocoasa câștigătoare este... Jacobs.
Stacey Jacobs!
Bună, Stacey.
Sunt doctorul Nielsen. Bună.
Prea târziu.
Frumos jet.
Se simte mult mai bine. Voia să facă asta de 10 ani.
Stacey Jacobs!
La ce Dumnezeu te-ai putut gândi?!
Nici o problemă. Puștiul meu spunea: "Care-i problema? Oricum nu te uitai."
Îți plac iepurașii?
Atunci fă așa.
Iepure sălbatic. Ai grijă.
I-am făcut testele.
Priviți! Stacey are mai multe poze
decât un supermodel.
Poartă ochelari?
Nu are nevoie de ochelari.
- Te doare capul mult? - Tot timpul.
Vreau să faci ceva pentru mine. Fă mâna căuș, acoperă-ți nasul și gura, așa.
Și respiră.
- Doamna Nielsen pe linia 4. - E soția mea.
Să vedem dacă poți să faci asta mai mult decât vorbește ea. Asta ar fi o realizare.
Christy, am o problemă.
Bine. Ușurel.
Cele opt tablouri din Germania nu au sosit.
Și trebuie să găsesc ceva care să le înlocuiască în seara dinaintea inaugurării,
să le aducă aici și să le fixez, să le iluminez, și eu...
Bine, concentrează-te, concentrează-te.
Este și aniversarea noastră, DD
- Și eu stric totul! - Dublu D, da.
Îmi pare rău, Christy! Nu pot să plec de aici. Îmi pare rău.
Bine, ce zici de asta.
Ce zici de "Hudson Rivers"?
Asta înseamnă 3.
și Hollenbeck...
și Hennick: 16,19 și 23
și podul.
Da, dar sunt în Fairfield, și nu am pe cine să trimit să le aducă.
Am să trec eu după slujbă,
le iau și le aduc la galerie.
Faci tu asta pentru mine?
Doar dacă vei fi foarte, foarte recunoscătoare.
Asta ne dă șansa să le arăți pe ale tale.
Trebuie să fii de acord că este foarte atrăgătoare.
Bine, ciudatule. Am să ajung târziu, dar voi fi acasă.
Te iubesc, frumoaso.
Și eu te iubesc.
Pa.
Stacey, îți place arta?
Soția mea retușează picturi și de asemeni are și lucrările ei.
Pentru mine, picturile sunt cel mai important lucru din lume.
În afară de creierul tău.
Te simți mai bine, nu-i așa?
Migrenele...
I-am spus: "Te iubesc, frumoaso".
Totdeauna îmi voi aminti asta.
Cel puțin, am apucat să o spun.
Atenție, trafic în ambele sensuri.
- Ești teafără? - Cred că da.
Sunt doctor.
Nu mișca!
Chris?
Știi ce s-a întâmplat?
Da, am mâncat niște pește stricat înainte de culcare.
Cine ești? Doctore?
Mă operezi?
Cine ești?
De ce nu te văd?
Ginger, mă vezi.
Ea poate, câinii sunt diferiți.
Mă poți vedea acum?
Tu ești, doctore! De ce te văd așa neclar?
Mă vei vedea mai clar când îți vei dori, Chris.
Te întrebi cum ai ajuns așa repede acasă?
În vise nu se respectă timpul. Timpul nu contează.
Ai murit, Chris.
Trebuie să fie un vis, doctore.
Dacă aș fi mort, aș avea nevoie de tine să îmi spui?
Cred că da. Fiecare e diferit.
- Aș vrea ca toți să plece acasă. - Știu.
Cum de pot să-i văd pe toți doctore? În afară de...
Eu sunt cel pe care nu vrei să îl vezi. Nu vrei să fii mort.
Copii erau așa mici atunci.
Sunt sigur că vrei să ți-i amintești pe copii tăi când mai erau încă în viață.
Când merge la spital, merg și eu.
Marie, Katie nu se va mai...
Katie nu se duce acolo să se vindece.
Dulceață, îi vor face o injecție,
nu o s-o doară, și va adormi.
Îmi veți omorî câinele?
Am să o ajut să moară, da.
Dragul meu,
ea suferă foarte...
foarte tare.
Nimic nu o mai poate ajuta așa că am să opresc asta...
- Pentru că o iubesc. - Îmi omorâți câinele.
Te înfurii.
Asta-i moartea.
Ce se va întâmpla cu ea?
Se va duce unde mergem cu toții. Și cum poate fi asta ceva rău?
Multumesc că nu ai ascultat-o pe mama.
Despre ce?
Știu doar că am venit aici toată ziua asta ea nu voia să facem asta pentru că...
Nu știu, tot felul de...
Mama ta și cu mine am vorbit.
Întotdeauna am știut să ne sfătuim.
Și despre ce ați vorbit?
Despre transferul tău la Head-Royce.
Școala asta nu e potrivită pentru tine.
Unde suntem acum?
Poate nu vrei să rămâi, Chris? Este înmormântarea ta.
Ce am? Ești atât de difuz.
Măcar ești dispus să te vezi pe tine însuți. Îți trece frica?
Frica?
Că ai dispărut.
N-ai dispărut. Doar ai murit.
O femeie și-a pierdut copii cu doar 4 ani în urmă acum patru ani
- În fiecare zi în rugăciunile Domnului... - Celia... haide.
Acesta era un cadou. Pentru mine.
Era aniversarea noastră DD.
Ziua noastră specială "DD".
- Este o viziune a ei despre locul nostru. - Locul vostru?
Unde ne-am întâlnit prima oară, presupun.
Un loc unde...
Să ne trăim viețile, să îmbătrânim împreună.
Chiar acolo...
Este casa viselor noastre.
Acela sunt eu, cred.
Pata aceea e Annie.
Arată familiar, doctore!
Înmormântarea s-a terminat, Doc.
De ce continuă?
Dragă jurnalule,
scriu în paginile tale de rahat
deoarece psihiatrul meu este mai nebun ca mine.
Își închipuie că mă ajuți.
Dacă pierderea celor 2 copii m-a transformat într-o lunatică, ce mă voi face acum?
E așa prost!
El crede că m-a ajutat în timpul căderii mele când de fapt a fost numai Christy.
Totdeauna. Doar Chrys.
M-am uitat prin vederile de la el. Picturile erau obsesia lui.
Folosea asta ca pe un alt fel de a mă iubi,
de a mă ajuta. Să mă țină împreună?
Sunt aici, iubito. Încă mai exist.
Gândește-te la mine. Gândește-te la mine.
Hai cu mine. Ai fost totdeauna cu mine.
Oamenii care-și terminau unul altuia propozițiile. Îți amintești de noi?
Încă exist.
Scrie.
"Acesta este Chris".
Eu...
încă...
exist.
Citește.
Doamne, când se va termina?
Nu e o regulă. Se va termina, când vei dori.
De unde ești?
Din altă lume. Ce crezi că sunt? Un produs al imaginației tale?
Este real. Suntem reali. Ea e reală. Tu ești real. Totul e real.
Asta e ideea... dacă este vreuna.
Adevărul e că se sfârșește când nu-ți vei mai dori să o rănești.
Pentru totdeauna. Preaiubit tată și soț.
Nu-ți fă griji, iubito.
Nu te las singură. Nu plec nicăieri.
La revedere, iubito.
Katie?! Tu ești!
Sunt tânăr din nou!
Katie!
Mamă! Am dat-o în bară! Sunt în paradisul câinilor.
Locul în care mergem cu toții nu poate fi rău, nu-i așa fetițo?
Poate totuși nu sunt în raiul tău fetițo. Poate ești tu în al meu.
Annie!
Chris! Ce naiba faci? Nu așa se folosește un stetoscop.
- Albert Lewis? - Ultima dată când m-ai văzut,
aveam 63 de ani într-un spital de cardiaci.
Pun pariu că ai crezut că voi ajunge bătrân și decrepit
spunând "Nu mai pot trăi așa".
Cine vrea să aibă 63 de ani? O eternitate?
Uită-te la tine pe apă acolo.
Salutare! Haide, vino cu mine, simte ritmul.
Dansând pe apă! Priceput ca întotdeauna!
Tu erai, adineaori... când am murit!
Credeam că m-ai recunoscut pentru că mi-ai spus "doctore".
Eu, doctorul tău preferat dintotdeauna.
Poți să-mi dai o mână de ajutor?
Pentru că sunt plin de probleme din nou, șefule.
Chris! Hai.
Încă mai ești urâțel!
M-ai învățat o mulțime, șefule! Ai un loc frumos aici!
Nu, nu, nu. Tu ai un loc frumos aici!
- Eu? - Da! Tu ai făcut toate astea!
Toți suntem cam nesiguri la început așa că ne creem un loc sigur și confortabil.
Toți ne zugrăvim împrejurimile. Dar tu ești primul care folosește vopsea adevărată!
Sunt multe aici pe care ea nu le-a pictat.
Ca pasărea aceea!
Annie ți-a oferit un început?
Acum creezi o întreagă lume din imaginație.
Din picturile pe care le iubești, orice vrei.
De ce nu se mișcă?
Se va mișca când vei dori tu.
- Dă-i drumul, băiete! - Tu ești pictorul acum!
E lumea ta! Uite cum se mișcă.
Și puțin mov, bine? Ce-ai zice de aripi turcoaz?
Ce frumos zboară!
- Eu n-am facut asta! - Nu, eu am făcut-o.
Vezi, când suntem împreună e ca o dublă comandă.
Pot să fac elefanții să zboare?
Nu v-a pictat Annie o casă pe undeva?
Da, e casa viselor noastre.
Doar trebuie să traversăm apa.
S-o luăm pe scurtătură.
Frumoasă scurtătură.
E ușor, Chrys. Uite la mine!
- Mă voi îneca! - Nu ai cum. Ești deja mort.
Sunt întradevăr aici?
Ce întelegi prin "eu" până la urmă? Ești tu brațele și picioarele tale?
Parțial.
Chiar așa? Și dacă ai rămâne fără ele nu ai fi tot tu?
Aș fi tot eu.
Și atunci care-i înțelesul?
Creierul meu... cred.
Creierul tău. Creierul este o parte a corpului tău ca unghiile, ca inima.
De ce ai fi această parte?
Pentru că eu... un fel de voce în capul meu,
partea din mine care gândește, simte, care este conștientă că exist.
Deci ești conștient că exiști. Înseamnă că așa e.
De asta ești încă aici.
Fără ferestre. Ce nu ești încă pregătit să vezi, mă întreb?
Bea-o, gândește că e cafea și va fi.
E cafea.
Vopsea!
Acrilic.
- De ce e așa greu? - Ce?
Creierul tău e carne. Putrezește și dispare.
Chiar crezi că asta-i tot ce rămâne din tine?
Ca de exemplu acum ești în casa ta.
Ești ÎN casa ta, dar nu înseamnă că EȘTI casa ta.
Casa se dărâmă, te ridici și mergi mai departe.
Se pare că am reconstruit-o, nu?
Vezi un trup pentru că îți place să-l vezi.
Vedem ceea ce alegem să vedem.
Hai să-ți arăt ceva.
E adevărat! Unde-i toată vopseaua?
Nu mai ai nevoie. E lumea ta acum.
Gândul e real, materia e iluzie.
E o ironie, nu?
- Dar unde e Dumnezeu în toate astea? - E acolo... undeva...
strigând că ne iubește,
întrebându-se de ce nu Îl putem auzi. Nu crezi?
Bea-ți cafeaua.
Are nevoie de lapte.
Nu-ți forța norocul.
Cum ți se pare Cristy?
Așa.
Așa?
Crezi?
Oricum se spune că trăim în mințile noastre.
Să te am lângă mine așa, mă face fericită.
Să mă faci fericită.
De ce cred oare, că mă poți auzi?
De ce cred că tu vezi toate astea?
Ce e copacul ăla mov?! Nu l-am văzut niciodată.
Păi hai să aruncăm o privire.
Crezi că poți să ajungi acolo în opt secunde?
În opt secunde? Tocmai acolo?
Da! Am nevoie doar de un mic stimulent!
Da! Aș putea zbura.
- Nu, nu. - Nu pot să fac ce vreau?
Cred că ți-ar fi mai ușor să păstrezi o lume reală.
Gândește-te că alergi repede, cam ca Road-Runner, bine?
Mă descurc.
Adios muchacho.
Așteaptă! Chris! Pun pariu că-ți zici "La naiba!"
Fugi! Dă-i drumul băiete!
Mai repede, Chris!
Albert! Albert!
E complet nou! Pânza era albă când trăiam.
Cum pot vedea acest tablou după ce am murit?
Pentru un expert pari destul de surprins.
Tu și Annie v-ați curtat mult timp?
De fapt nu. Chiar din prima clipă am fost...
Suflete surori... Extrem de rar dar există.
Suflete gemene, acordate unul cu celălalt...
Se pare chiar și în moarte...
puteți comunica prin picturile ei.
N-am mai văzut așa ceva, Chris!
Nu poți să-l vezi, nu-i așa?
Și nu-l vei vedea niciodată...
Te iubesc!
Ale cui sunt aceste urme?
Nu mă întreba pe mine, tu le-ai pus aici.
Annie.
Nu de fantezii ai nevoie acum, Chris.
Nu, ai dreptate. Am nevoie de Annie.
- Asta se va schimba în timp, Chrys. - Ei, hai Einstein!
Pentru mine timpul nu se mai măsoară cu ceasul.
Timpul nu există aici!
Și oriunde s-ar duce, tot voi avea nevoie de Annie.
Vei simți altfel, Chrys. Și ea la fel!
Nu ne cunoști.
Mi-aș fi dorit să vă cunosc.
Marie...
Este Tigrișorul,
e al fiicei mele!
Katie l-a stricat odată și...
E aici, nu-i așa?
Unde e?
Chrys, "aici" e destul de mare ca fiecare să aibă propriul lui Univers.
Nu din cauza asta nu i-ai văzut până acum, nu-i așa?
Și ce înseamnă asta, Buddha?
Vreau să-mi văd copii, Albert!
Când vei vrea, îi vei vedea.
Doare?
Acolo?
Dar acolo? Aici? Nu te mișca.
Am să îți fac asta până te gâdilă.
Ai febră, totuși îți scade.
Nu trebuie să pleci undeva?
Vrei să joci șah?
Te-aș putea învăța.
Mă înveți?
Scuză-mă.
Albert e ocupat. Mi-a cerut mie să mă întâlnesc cu tine.
În regulă?
Leona.
- E un nume foarte frumos. - Spunea că ai fost izolat.
Vrei să-i vezi pe ceilalți? Poate orașul?
Aș vrea, dar călătoriile îmi provoacă greață.
Închide ochii.
Dar nu pentru totdeauna!
Ce părere ai?
- Sunt puțin cam nepotrivit îmbrăcat. - Arăți bine.
Până acum ți-ai pictat propria lume. Asta e a mea.
În orașul nostru de peste râu trebuie să avem o viziune comună.
Deci este activitate! Ei muncesc.
Îmi place asta.
Albert, de exemplu,
e un fel de misionar. Salvează suflete rătăcite.
- Ca mine? - Nu chiar.
Cei care nu pot ajunge aici.
Vrei să spui din iad?
Într-un fel. Probabil nu e ceea ce crezi.
Eu mă ocup de animale.
Katie este un prieten vechi.
Dragă Christy. Nu știu cum ai petrecut ziua asta.
Eram mândră de cum am rezistat toată după-amiaza dar când am...
când vin acasa mă simt pierdută.
Dacă aș fi plecat în seara aceea pentru aniversarea noastră
DD, tu n-ai fi fost în acel tunel pentru a-mi face o favoare.
O întreagă familie pierdută în accidente de mașină.
Mai bine ne-am fi cumpărat biciclete.
Unde pleacă?
Să-i ajute pe alții să renască pe Pământ.
Serios? Reîncarnare?
Albert spune să te înveselesc.
- Ai avut dificultăți... - Mi-am pierdut soția, da.
Și copii?
Au murit cu ani în urmă.
De asta îmi fac griji pentru soția mea.
Au murit într-un accident teribil.
Dădaca conducea... Nu a fost vina ei.
Și soția ta?
Fiica mea o rugase pe ea să conducă.
A fost vina șoferului de camion.
Dar soția mea a crezut că, dacă ar fi condus ea,
instinctele ei protectoare ar fi...
Ești bine?
Hai, Katie!
Unde erai adineauri?
Gândurile ți-au rătăcit toată după-amiaza.
Ma gândeam la cineva.
Cred că soția ta a iubit copii foarte mult.
Foate mult.
Dar nu trebuie să te distrugi iubind pe cineva.
Povestește-mi o amintire de-a ta.
Să spunem cu fiica ta.
Hei, asta-i opera altcuiva!
Ce contează? Oricum nu te uitai.
Mutarea ta.
Acolo mergem după moarte?
E un vis.
Unul frumos.
- Dar știi, visele... - Știu, nu sunt adevărate.
Știu.
- E trecut de miezul nopții. - Încă n-am învins.
- E prima dată. - Nu, îmi place așa.
Înseamnă că nu trișezi și când câștig, chiar câștig.
Vreau doar să joc până câștig.
- Doar dacă nu vrei să te oprești. - Nu, hai să câștigi.
A murit trei luni mai târziu.
Am jucat în fiecare noapte.
A însemnat foarte mult pentru mine.
N-a câștigat niciodată.
Știi, nu arătam așa când trăiam,
niciodată așa înainte.
Zburam spre Singapore odată și...
și tăticul meu a zâmbit unei stewardese care...
arăta așa și purta ecusonul acesta cu numele Leona.
I-a spus că femeile asiatice sunt...
frumoase...
grațioase, inteligente.
- Nu a vrut să spuna că numai ele... - Știu.
Nu, e doar ceva ce a spus el. Dar mi-am spus eu că atunci când voi crește
vreau să fiu așa.
Încă mai joci șah?
Cred că aș juca dacă ai fi partenerul meu.
Jur că California e cel mai ciudat loc.
Te împing către asta înainte de a te vedea psihiatrul.
Legislație severă. Psihiatrul meu suspicios.
Încă o săptămână și mă internează...
spre binele meu.
Am avut soțul pe care eram menită să îl am și doi copii grozavi,
binecuvântări pe care nimeni n-ar îndrăzni să le aștepte de la viață.
Și adevărul e că pur și simplu
s-a terminat!
Această ultimă pierdere.
N-am apucat să îmi iau rămas bun. Tu ești mort, iar eu am dat greș.
Nu apuc să îmi iau rămas bun.
Dar îți voi spune ceva...
indiferent de distanța care ne desparte,
îți trimit dragostea mea.
- Pe unde ai fost? - Departe.
Am fost chemat înapoi. Munceam.
N-am cuvinte să-ți mulțumesc
pentru că ai găsit-o pe Marie.
- E bine? - Da. E bine, o vei vedea curând.
Îți transmite dragostea ei.
Mai ales acum.
Vom trece prin ceva foarte dificil acum.
Sunt cu tine. Nu ești singur.
Chris, Annie a murit.
S-a sinucis.
Nu m-am așteptat la așa ceva.
Ți-am spus că nu ne cunoști.
E o ocupație obișnuită a sufletelor pereche? Unul nu e mare lucru fără celălalt.
E în regulă.
Dar e mai bine așa deoarece suferința s-a sfârșit.
- Nu înțelegi. - Ea nu se va poticni ca mine...
Când o pot vedea?
Niciodată.
Niciodată. E o sinucigașă. Sinucigașii merg în altă parte.
- Pentru ce e pedepsită? - Nu, nu e o pedeapsă.
A suferit destul.
Nu există judecători sau crime aici.
Toți suntem egali! Asta-i realitatea, așa stau lucrurile.
Și asta-i realitatea? Că sinucigașii merg în iad?
Nu-i nici o dreptate în asta.
Vrei să lupți?
Poți să te ascunzi de realitate, sau poți să o înțelegi.
Ceea ce numești "iad" e pentru cei care nu știu că au murit.
Ei nu pot realiza ce au făcut sau ce li s-a întâmplat.
Prea absorbiți în viața pe care și-au construit-o ca pe o lume...
Prea absorbiți?
Asta nu i se aplică și lui Annie, da?
Nu. Sinucigașii sunt diferiți.
Sinucigașii nu ajung în iad pentru că sunt imorali sau egoiști, ci pentru alt motiv.
Fiecare dintre noi simte că există o ordine firească a călătoriei noastre.
Annie a încălcat această ordine.
Și nu vrea să recunoască asta.
Nu realizează, nu acceptă ceea ce a făcut, și va petrece o eternitate așa.
- Totuși spui că este în iad. - Iadul fiecăruia este diferit.
E altceva decât flăcări și durere.
Adevăratul iad este felul de a-ți duce viața.
Sunt sufletul ei pereche. O pot găsi.
Nu înțelegi despre ce e vorba cu iadul ăsta.
Nu înțelegi cum... Nu-i vorba de înțelegere! Totul e să nu renunți!
Ai spus că nu există reguli.
Îți amintești copacul purpuriu, amice?
Ai fost destul de surprins de asta.
Daca nu există reguli, cum poți să spui că toți sinucigașii sunt la fel?
- Asta-i o regulă? - Nu pot. Nu pot.
Bine, și cum poți să spui că Annie nu știe că e moartă?
Nici eu, și nici altcineva nu a văzut un sinucigaș întors înapoi!
Stai pe aproape, șefule. N-ai văzut încă nimic!
Bine, uite, meriți o șansă. Vom găsi un urmăritor.
Ăsta-i tipul care nu renunță.
Ți-a spus vreodată cineva că prea multă insistență
este prostească?
- Tot timpul. - Și mie de asemenea.
De asemenea, mi s-a spus că citesc prea încet. Că nu am nevoie de ochelari,
ochii fiind un produs al imaginației mele.
O să auzi o mulțime de chestii interesante pe aici.
De obicei au dreptate.
- Nu te lăsa influențat. - N-am să mă las.
Iubirea soției tale este tot atât de puternică?
O vom găsi.
Când o vei găsi...
Nimic nu o va putea face să te recunoască.
Nimic nu-i va zdruncina negarea. E mai puternică decât dragostea ei.
De fapt este întărită de dragostea ei.
Poți să spui tot ceea ce tânjești să spui.
Chiar "la revedere".
Chiar și dacă nu o să te înteleagă,
vei avea satisfacția că nu te-ai dat bătut.
Asta ar trebui să fie suficient.
Tu du-mă până acolo, voi hotărî eu ce e suficient.
Când plecăm?
Închide ochii.
- Albert e un băiat bun. - Asta e sigur.
Are o tandrețe pe care nu am cunoscut-o când trăia.
Cred că e din cauză că nu l-am cunoscut când era tânăr.
Erai mândru de copii tăi?
Bineînțeles!
Acest "da" e un răspuns de rutină.
Dar ce se ascunde în spatele lui?
Am spus: "bineînțeles".
Îmi place subiectul ăsta sensibil.
E plin de miez. Miezul e puternic. Leagă.
Te face mai receptiv pentru Annie.
Ea e ca un emițător trimițând gânduri despre tine.
Ce faceai când erai în viață?
Adică, ultima dată?
Sigur.
Trebuie să ne întoarcem când renaștem dar numai dacă alegem asta.
În ultima călătorie am fost in același domeniu.
- Am lucrat ca psihiatru... - Psihiatru?
Destul de intuitiv!
- Doamne! - Te așteptai la primejdii fizice?
Ce-ar putea să îți facă? Să te omoare?
Nu, în iad sunt primejdii adevărate...
pierderea minților.
Pentru că se sufocă, de aceea!
- Are doar 13 ani! - Știu.
Are nevoie să iasă cu prietenii lui.
Să vegeteze în fața televizorului.
Să citească o porcărie de carte care chiar îi place!
- Face toate astea ca să nu mă dezamăgească? - Nu, e mai rău de atât.
Te admiră atât de mult, încât e dezamăgit de el însuși.
Tu îi spui că poate să facă ceva, el nu poate și apoi crede că-i un ratat.
Nu e normal!
Cum poți să mă iei de la școala mea?
Cum poți să mă iei de acolo?
E viața mea!
Crezi că nu pot să mă descurc?
Dacă mă străduiesc.
Bine, dar trebuie să-mi arăți că poți mai mult.
- O dai în bară, Ian! - Nu sunt ca tine!
- Epave... Ce e locul ăsta? - Sunt Porțile Iadului.
Ce facem? Mai primim semnale?
De fapt, nici un murmur.
Din cauză că mă gândesc la altcineva.
Este ca o palmă pentru mine, când intru în clasă,
și văd colegii care trec ușor testele.
Iar pentru tine e o bagatelă.
În fiecare zi realizez că...
nu sunt la fel de bun ca tine sau oricine altcineva.
Dar asta nu înseamnă că renunț.
"Cerber". Gardianul.
Cum te simți?
Mai mult decât școala,
mă interesează, cum te simți când mergi seara la culcare.
Un pic speriat.
Știi că am încredere în tine.
Și dacă ar trebui să trec prin iad,
o singură persoană din toată lumea aș vrea să fie lângă mine.
Există un om pe care Ian nu va ajunge niciodată să-l cunoască.
Omul ce avea el să devină.
Un tânăr frumos, cu ochii limpezi,
cam de 25 de ani.
Parcă îl văd.
Genul pe care bărbații îl vor prin preajmă.
Pentru că e un om integru.
Are caracter, asta nu poti să mimezi.
Genul pe care femeile îl vor în preajmă.
Pentru tandrețea lui.
Respectul lui.
Loialitatea lui.
Curajul lui.
Femeile răspund la asta.
Toate astea îl fac un soț nemaipomenit.
Îl văd ca tată.
La asta e cel mai bun.
Când se uită în ochii copilului său,
puștiul simte că tatăl lui chiar îl vede.
Îl vede așa cum este.
Atunci copilul știe că e o persoană extraordinară.
E un om ales, pe care nu-l voi cunoaște niciodată.
Îmi doresc să fi putut să-l cunosc.
Să mergem.
Haide, ar putea fi acolo.
Nu!
Nu face asta!
Mama ta nu e acolo, Ian!
Mama ta nu e acolo, fiule.
Nu există alt om cu care aș trece prin iad.
Liftul iadului. Urcă.
Haide.
La revedere.
- Urează-ne noroc. - Merg cu tine.
- N-ai de ales. - Ce vrei să spui?
Încă de când ai început să bănuiești, că "Albert" e fiul tău,
ai pierdut toate semnalele de la soția ta.
- Mă voi concentra mai intens. - Nu știi cum.
Numai gura e de tine.
Vei reuși să o găsești numai dacă ea te iubește.
- Iar fiul tău te distrage total. - Psihiatri nenorociți!
Chiar vă place să vedeți oamenii cum se agită.
Coborâm până la capăt. Asta e ultima lui șansă.
N-a fost niciodată într-un astfel de loc.
Nici tu.
Ți-am oferit cea mai bună șansă pentru a o revedea.
- Vrei să-l vezi? - Dă-l naibii, Ian!
Nu ne cunoaște! Nu face parte din familie!
Nu, nu-l părăsesc!
Și dacă nu o mai vede niciodată?
Dacă n-apucă să-și ia rămas bun?
E mama ta, Ian! Să mergem!
Tată, nu! Ascultă-mă.
Când vei ajunge acolo,
nu mai asculta de el.
Găsește-o și adu-o înapoi.
Poți s-o faci.
Cred în tine.
Te-ai gândit vreodată de ce am ales să fiu Albert?
A fost singurul de care ai ascultat vreodată.
Acum ascultă-mă și pe mine!
Gândește-te la mama!
Gândește-te la ce s-a întâmplat când am murit noi!
Amintește-ți că i-ai spus că ai să o aduci înapoi.
Gândește-te la mama.
Amintește-ți când am murit noi.
Învăț singură să fumez.
Doctorii îi spun o afirmare a vieții.
Asta e mai tare decât chestia cu statuia.
Vorbeai de divorț.
Mi-ai captat atenția. Te ascult.
Cred că suntem prea diferiți,
ca să mai fim împreună.
Vreau să spun, ei bine, de exemplu, de ce nu ești tu aici?
De ce nu ai înnebunit?
Copii tăi au murit.
Îmi amintesc.
Îmi amintesc tăcerea din casă.
Credeam că trebuie să fiu puternic.
- Pentru mine? - Pentru mine.
Pentru noi. Din principiu.
I-am iubit, Annie. Dar s-au dus.
Ai de ales.
Viața poate continua,
sau nu.
Și tu alegi viața.
Uneori când învingi, atunci pierzi.
Vino, e puntea noastră personală.
Nu am luat niciodată,
mai mult de 30%, de la un client!
Aici trebuie să fie!
Domnule, sunt aici! Vin! Ai grijă cum pășești!
Scuze.
Are cineva un leac?
Nu, omule! Scuză-mă!
Bine ai venit, fiule!
Tată?
Fiule!
Tată...
Ești aproape.
Bine ai venit! Bine ai venit!
Nu ești tatăl meu. Îmi pare rău.
- E în regulă. - Ei nu vin niciodată.
Nu-ti fă griji.
E doar o...
o problemă de timp.
- Nu crezi că arată ca un câine? - Normal, tu alegi totdeauna ce e mai ușor.
Ce zici de asta? Arată ca un set de 24 de tacâmuri cu supieră.
Asta sau un iepuraș. Da. Un iepuraș foarte complicat.
Unul foarte ciudat.
Sau un sân a la Rubens.
Întotdeauna te gândesti la sâni. De toate felurile.
Îmi plac ai tăi...
- O să întârziem la dans! - Care-i graba.
Știu ce faci.
Faci orice, numai să treacă timpul. Știu de ce nu vrei să mergi.
M-ai prins.
De ce nu dansezi măcar odată?
Și alți soți sunt la fel de neîndemânatici.
Mulțumesc!
Doar că atunci când toți dansează mă simt de parcă aș fi singură
într-o mare de chipuri.
Căderea îngerilor.
E puțin cam scumpă, e adevărat.
Dar e prima noastră aniversare DD. N-ar trebui să fie nemaipomenită?
Niciodată nu am văzut așa ceva.
Ei bine, ăsta-i rolul meu. Să aduc aventura în viața ta.
Tu m-ai învățat un lucru.
Singurul lucru de care ar trebui să îmi aduc aminte întotdeauna.
Care?
Am uitat.
Era...
"Să nu te dai niciodată bătut".
Să nu te dai niciodată bătut.
Niciodată.
E aici.
Ai găsit-o. Impresionant.
Teama ta pentru ea v-a conectat.
Doamne! Asta este casa noastră?
Arată exact ca și casa noastră.
Nici să nu te gândești la asta. E o iluzie.
Tot locul ăsta e iluzia ei.
Sinucigașii ajung foarte chinuiți, preocupați să se pedepsească pe ei înșiși.
Nu vrei să o împingi spre asta. Vrei să o vezi.
Să-i spui ce-i în sufletul tău. Și apoi să pleci.
- Fără presiuni! - Așteaptă! Așteaptă!
Știam că ne poți aduce aici.
- Ești un competitor cu personalitate. - De ce crezi că știi ceva despre mine?
I-ai spus fiului tău "Albert". Cine e?
Primul doctor care m-a îndrumat.
Ai fost ca un tată pentru mine.
Cuvintele lui erau aur. O minte strălucită.
Îți amintești ce practica înainte să devină pediatru?
- Psih... - Psihiatrie infantilă.
Și totdeauna... citea încet.
Doar că ăștia erau fără rame.
Și în rest... eram negru.
Știi de ce am ales să arătăm atât de diferit?
Ambalajul nu contează. Cineva e atât de bun pe cât...
Nu! Vechea moștenire. Eternele roluri ale autorității.
Cine e profesorul, cine e tatăl.
Stă în calea a ceea ce suntem cu adevărat, unul pentru celălalt.
Și am așteptat ani de zile ocazia să am grijă de tine.
Și acum am grijă de tine.
Dar asta nu e ca restul iadului. Ești fără apărare, în fața lui Annie.
Dacă a te pierde pe tine însuți sau sufletul tău,
sau a fi înghițit chiar în iad,
dacă asta ar putea-o salva, aș spune dă-i drumul, aș fi acolo să-ți fac galerie.
Ți-ai recâștigat copii acum. Ei au nevoie de tine.
Trei minute. Orice clipă în plus ar însemna să îți pierzi mințile.
- Cum poți să-ți pierzi mințile? - Odată ce realitatea ei devine și a ta,
nu mai există cale de întoarcere.
Gândește-te la mama.
"La ce i-ai spus ca să o aduci înapoi".
Alo? Ușa e deschisă!
Îmi pare rău. N-am vrut să te sperii.
Cine ești?
Sunt vecinul tău.
Am cumpărat casa de la Gorman acum 2 luni.
Abia m-am mutat.
Nu știam că și-au vândut casa.
Ești Annie Nielsen. Nu-i așa?
Mi-au povestit multe despre tine.
Cum ar fi? Ce ți-au spus?
Că ești o artistă foarte talentată, lucrezi pentru un muzeu, nu-i așa? Și...
și că ești văduvă.
Doamna Gorman îți admiră...
trandafirii. Foarte mult.
Erau așa frumoși.
Dar acum apa nu mai are presiune în cartier.
Nu e electricitate și nici gaz.
Și multe...
Și lipsesc și alte lucruri.
Cum ar fi hainele mele curate sau cărți pe care aș vrea să le citesc.
Și câteva dintre picturile mele preferate, cele la care trebuie să lucrez.
Ce-i asta? Sunt peste tot acum!
L-am prins!
S-a dus.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Spui că-ți lipsesc tablourile. - Câteva pânze de ale mele prețioase.
Care, îmi aminteau...
îmi aminteau de soțul și de copii mei.
De aceea nu ies niciodată.
Pentru că s-ar putea întoarce?
- Sper asta din tot sufletul meu. - Nu e așa, știi bine.
Când mori...
dispari.
Soția mea s-a sinucis după ce ne-au murit copii. După ce eu...
Era cea mai încântătoare ființă. Nu crezi că e trist?
- Nu trebuie să pleci? - Nu.
- Dar dacă vrei să plec... - Da.
Bine. Ultima oară când mi-am văzut soția era aniversarea noastră.
- Parcă spuneai că pleci. - Imediat.
Mai rămân, în caz că apare vreo problemă...
Nu era aniversarea căsătoriei noastre, era o zi foarte specială.
Nimeni nu mai știa de ea.
Trebuie să-ți vorbesc.
Și nu e nevoie să-mi răspunzi.
Acesta e un bilet numai dus... pentru mine.
Faptul că stau aici nu te ajută. Și asta mă omoară.
Astăzi e un fel de zi "D".
"D" de la decizie, bănuiesc...
în legătură cu divorțul.
Asta ar însemna doi "D", nu-i așa?
Accept corecturi.
Uite ce se întâmplă când nu spui nimic vreme de o lună.
A sunat Cindy. Spunea că totul te așteaptă.
Toți artiștii și curatorii vor să te întâlnească când te vei simți mai bine.
Eu i-am spus...
că muzeul și una dintre întâlnirile astea,
te-au impiedicat să conduci mașina în ziua aceea.
Și dacă te-ai întoarce, ar însemna că nu-ți pare rău,
că n-ai greșit și că nu ți-ai trădat copii.
Ea a spus că ești nebună și eu i-am spus că e o ticăloasă fără suflet.
Și i-am închis telefonul. N-a mers prea bine.
Ce considerăm noi adevărat, e adevărul.
Chiar dacă oamenii știu asta sau nu.
Atunci mi-am dat seama că sunt o parte din problemă.
Nu fiindcă îți aduc aminte
ci fiindcă nu m-am putut alătura ție.
Așa că te-am lăsat singură.
Să nu te dai bătută, bine?
Bine. Bine. E în regulă.
Deci v-ați împăcat.
Foarte romantic.
Dar totuși s-a sinucis.
- În cele din urma s-a dat bătută. - Nu-i nimic rău în asta.
- Soțul ei n-a crezut asta... - A fost un laș!
Să fii puternic, să nu renunți. A fost doar felul lui de a se ascunde.
S-a ferit atât de mult de durere, încât s-a rupt de el însuși.
E un fel de... uneori când câștigi, de fapt pierzi.
Uneori, când câștigăm, pierdem.
Când și-a văzut copii din nou...
Credeam că ai spus că au murit.
Poți să-i vezi pe cei morți. În vise. Dacă vrei.
Aș vrea să-l văd pe Christy.
Pot să îți arăt. Nu e greu.
Știi...
tot ce trebuie să faci...
E ca și cum ai picta un tablou.
O facem împreună. Doar închide ochii.
Te rog. Nu-ți fie teamă.
Îți amintești când te-ai căsătorit?
Cu cine altcineva te-ai căsători în visele tale?
Mi-a fost așa de dor de tine.
Annie. E adevărat.
Omul din grădină
sunt eu.
Nu!
Oricine ai fi, orice ai fi, credeai că poți să mi-l iei!
Îmi pare rău, iubito.
Vreau să-ți spun câteva lucruri. Mi-au mai rămas doar câteva clipe.
Îmi pare rău pentru toate lucrurile pe care nu ți le voi da niciodată.
Nu-ți voi mai cumpăra niciodată chiftele cu porție dublă de sos...
Și totdeauna o porție mare.
Nu te voi face niciodată să zâmbești.
Îmi doream doar să îmbătrânim împreună.
Doi moșneguți râzând unul de celălalt, cum îmbătrânesc.
Împreună până la sfârșit. Lângă lacul din tabloul tău.
Acela era raiul nostru, știi?
Sunt multe lucruri pe care le pierdusem.
Cărți...
ațipeli...
săruturi...
certuri...
Doamne, au fost unele grozave!
Mulțumesc pentru toate.
Mulțumesc pentru fiecare lucru bun.
Mulțumesc pentru copii.
Pentru prima dată când i-am văzut.
Mulțumesc pentru că, ai fost cineva cu care am fost totdeauna mândru să fiu.
Pentru curajul tău, pentru dulceața ta.
Pentru felul în care arătai, pentru cum îmi doream totdeauna să te ating.
Doamne, ai fost viața mea.
Îmi cer iertare pentru toate dățile când te-am dezamăgit.
Mai ales pentru acum.
- Nu credeai că mă voi întoarce. - Ai stat ceva timp înăuntru.
Mi-a luat ceva timp să-mi dau seama că ai avut dreptate.
Nu puteai face nimic s-o ajuți.
Acestă călătorie a fost de fapt doar pentru tine.
Ai ajuns aproape...
De a-mi pierde mințile? Da.
Am împins-o până la limită.
Trebuie să plecăm acum. Renunț.
Doar că nu e așa cum te aștepți tu.
Du-te acasă, Al. Spune-le copiilor că îi iubesc.
Și că nu am s-o părăsesc pe mama lor.
Mulțumesc.
Unde crezi că aș putea fi?
Într-un minut, nu te voi mai cunoaște, așa cum nici tu nu mă cunoști pe mine.
Dar vom fi împreună.
Așa cum trebuie să fie.
Oamenii buni pot să ajungă în iad, pentru că nu se pot ierta.
Eu știu că nu pot.
Dar pe tine te pot ierta.
Pentru că mi-am omorât copii?
Și pe iubitul meu soț?
Nu.
Pentru că ești atât de minunată încât un om,
ar alege iadul și nu raiul doar pentru a fi în preajma ta.
Nu pentru că îți aduc aminte,
pentru că nu m-am putut alătura ție.
Îmi pare rău că te-am lăsat singură.
Să nu renunți, bine?
Christy?
Christy!
Ce s-a întâmplat cu locul ăsta?
E frig.
Christy.
Doamne, nu, nu!
Nu te lăsa, nu te lăsa. Christy!
Nu, nu, nu renunța, nu!
Îți mai amintești de mine?
Uneori, când pierzi... câștigi.
Cum am ajuns aici?
Aici călătoria e ca orice altceva.
Este în mintea ta.
Trebuie numai să închizi ochii, dacă știi unde vrei să mergi.
Se pare că noi am reușit.
Tu...
Eu am încercat totul. Nimic n-a mers.
Până când... ai încercat să mă "remorchezi".
Ceea ce unii oameni numesc imposibil, e ceea ce nu au mai văzut.
E mai simplu decât credem noi.
Scuzați-mă, doamnă.
- Gata pentru surpriza promisă? - Da.
- Kate! - Nu asta e surpriza.
Mămico?
Vreau să îmbătrânim toți împreună.
- Se poate asta aici? - Da.
Vreau totul atât timp cât este cu tine.
Va fi.
Dar ce zici de reîntoarcere?
Să renaștem?
Vezi, ăsta e singurul lucru pe care nu-l putem avea aici.
Să ne descoperim unul pe celălalt, din nou.
Să ne îndrăgostim.
Să facem diferite alegeri.
- Să încercăm din nou. - Da.
Să evităm obiectele ascuțite.
Nu-ți face griji pentru copii, vor fi aici.
Ei vor ca noi să mergem.
O viață de om e doar o bătaie de inimă aici. Vom fi, împreună, pentru totdeauna.
Cum te voi găsi?
Te-am găsit în iad. Nu crezi că te voi găsi în Jersey?
Când eram tânăr, am cunoscut o fată frumoasă lângă un lac.